"MALA SOM VEĽA PROBLÉMOV, TAK PÍŠEM VESELÉ PRIBEHY."
LOUISA MAY ALCOTTOVÁ
Prepáčte.
Hľadám sídlo Weekly Volcano.
Chcela by som hovoriť s pánom Dashwoodom.
Moja priateľka si želá, aby som ponúkla jej príbeh.
Ona... Ona ho napísala.
- Ak je to vhodné, je ochotná napísať viac. - Zrejme nejde o prvý pokus.
Nie, pane. Písala pre Olympic a Scandal,
a dostala ocenenie za príbeh v Blarneystone Banner.
Ocenenie?
Áno.
Sadnite si.
Zoberieme to.
Skutočne?
S úpravami. Je to príliš dlhé.
Ale vyškrtli ste...
Postarala som sa o to, aby sa pár hriešnikov muselo kajať.
Krajina práve prešla vojnou.
Ľudia sa chcú baviť, nie počúvať kázanie.
Teraz sa nepredáva moralizovanie.
Mohli by ste to spomenúť vašej priateľke.
Aká kompenzácia...? Ako...?
Za takého veci platíme 25 až 30.
Za toto dáme 20.
V poriadku. Urobte tie úpravy.
Mám povedať priateľke, že vezmete aj ďalšie, ak budú lepšie ako toto?
Pozrieme sa na to. Nech je to krátke a pikantné.
A ak je hlavnou postavou dievča, do konca nech sa určite vydá.
- Alebo zomrie. To je jedno. - Ako?
Pod akým menom to má vyísť?
Anonymne, ak vám to nevadí.
Ako si želá, samozrejme.
Takže...
Želám pekný deň, pane.
Áno!
Mojej Beth by ste sa veľmi páčili.
- Prosím si izbu pre dve osoby. - Výborne. Je to 4,50 za týždeň.
- A to je dobrá cena. - Nie je to trocha drahé?
Sme penzión, nie charita.
Nájomné potrebujem načas.
Pekné popoludnie, slečna Marchová.
Pekné popoludnie.
Horíte.
Ďakujem.
Horíte!
- Ďakujem. - Mám podobné zvyklosti. Vidíte?
Kitty a Minnie čakajú.
- Moje študentky ma potrebujú. - Stále len práca.
Peniaze sú základom a cieľom mojej námezdnej existencie.
Nikto neskončí s takými fľakmi od atramentu len pre peniaze.
Moja sestra Amy je v Paríži, a kým si nevezme niekoho majetného,
o rodinu sa musím starať ja.
Dovidenia.
Dekadencia podľa mňa zruinovala Paríž.
Tie francúzske ženy nevedia ani len zdvihnúť kefu na vlasy.
Amy!
Hovorím, že tie Francúzky nevedia ani len zdvihnúť kefu na vlasy.
Áno. Máte pravdu, teta Marchová.
Nesnaž sa ma odbiť.
Čo tá tvoja problémová rodina píše?
Matka nehovorí nič o Beth.
- Asi by som sa mala vrátiť, ale kážu mi ostať. - Ak sa vrátiš, nič nedosiahneš.
To dievča je choré, nie osamotené.
A ty by si sa nemala vrátiť domov, kým sa nezasnúbiš s Fredom Vaughnom.
Áno, a kým nedokončím všetky hodiny maľovania.
Áno, áno.
Samozrejme.
- Zastavte koč! Laurie! - Čo to robíš?
- Laurie, Laurie, Laurie! - Amy!
- Laurie! - Amy!
Amy!
Ako sa máš?
- Tak si vyrástla. - Napísal si, že prídeš za mnou do hotela.
- Nevedel som ťa nájsť. - Nehľadal si dostatočne.
- Nespoznal som ťa. Si taká krásna. - Prestaň.
- Nepáči sa ti to? - Kde je tvoj starý otec?
V Nemecku. Stále cestuje. Ja teraz cestujem sám. Užívam si.
- Flirtuješ, hráš a piješ. - Áno. Nepovedz to svojej matke.
Beháš za nejakým dievčaťom po Európe?
Nie.
Neverím, že Jo ťa odmietla. Je mi to ľúto.
Nemusí, Amy. Mne nie je.
Amy!
Amy Marchová!
- Okamžite sa sem vráť! Poď. - Teta Marchová.
Poďme.
- Nevyzeráte skvele? - Nech ma pustí!
Niekde musíme byť. Choď!
Príď na silvestrovskú oslavu. Budú tam všetci, vrátane Freda.
Vyzdvihni ma v hoteli Chavain o 20:00.
A, Laurie, slávnostne sa obleč!
Cylinder a hodváb!
Dobre, dám si svoj najlepší hodváb.
To je Laurie.
Ja viem.
Dvadsať yardov modrého a ružového hodvábu. Niekto po to neskôr príde.
Meg, vyzeralo by to na tebe krásne. Viem presne, ku ktorej krajčírke ťa poslať.
- Budeš najkrajšia manželka v Concorde. - No, ja...
John potrebuje na zimu nový kabát a Daisy a Demi nové oblečenie...
- A jeho žena potrebuje nové šaty. - Nemôžem. Je to...
Jednoducho nemôžem.
Budeš sa mu tak páčiť, že zabudne na to, koľko to stálo.
Asi to nie je až také extravagantné.
Postačí 20 yardov?
- Áno. - Veľmi dobre.
Päťdesiat dolárov? Čo som si myslela?
- Mami! - Mami!
Lásky moje.
Choďte sa hrať.
Beth!
Beth?
Tam je cesta, priamo na západ.
Nuž teda na západ.
Zdar a dobrá myseľ nech vás, vzácna pani, sprevádzajú.
A môjmu pánu neodkážete nič?
Stoj, povedz mi, prosím, čo o mne súdiš?
Že myslíte, že nie ste to, čo ste.
- Ak súdim tak, mám o vás rovnaký súd. - Tak máte pravdu, nie som to, čo som.
Veľký. Fakt veľký... Takto.
Prepáčte?
Hovorím len po anglicky. Prepáčte?
- Čo ste povedali? - Poďte tancovať.
Presne viem, s kým chcem tancovať.
PRED 7 ROKMI
- S kým budeš tancovať, Jo? - Nikdy netancujem.
Prečo nemôžeme ísť všetky? Nie je to fér.
- Daj si obyčajné topánky. - Boli mi dobré minulú zimu.
Môj nos nebude vyzerať noblesne.
- Páči sa mi tvoj nos. - Teraz, Jo.
Nedotýkaj sa ma, vďaka. Aj tak cítim smiešne, nechcem tak aj vyzerať.
- Naozaj by si mohla byť pekná. - Nechcem a nebudem.
Nechcem ísť, ale rada by som počula tú hudbu.
- Ponechám si ju v hlave a zaspievam ti ju. - Má to tak dymiť?
To schne vlhkosť.
Aký hnusný smrad, ako spálené perá.
Daj si to dolu a uvidíš dokonalú kučeru.
Prečo jej vypadli vlasy?
- Meg, je mi to ľúto. - Čo si to urobila?
Prepáč. Nemala si ma o to žiadať.
Mama!
Nemôžem ísť, vyzerám hrozne.
Moje vlasy!
Nepozeraj sa, nezalož ruky za chrbát, nehovor "Christofer Columbus" alebo "perfektné."
- Dobre. - Nepodávaj nikomu ruku. Nepískaj.
Meg Marchová, si taká pekná.
Meg.
Ďakujem.
Nie, je veľmi skoro. Nie.
Fajn.
- Prepáčte, nevedela som, že tu niekto je. - Nevadí. Ostaňte tu, ak chcete.
- Nebudem vás rušiť? - Nie. Nepoznám tu veľa ľudí.
- Cítil som sa trocha zvláštne, viete? - Aj ja.
- Slečna Marchová, že? - Áno, pán Laurence, ale nie som slečna Marchová.
- Som len Jo. - A ja nie som pán Laurence, ale Laurie.
Netancuješ?
Ešte neviem, ako to tu chodí. Väčšinu života som bol v Európe.
V Európe! To je perfektné!
Nemala by som také slová používať.
- Kto to vraví? - Meg, moja staršia sestra.
To je ona. Vidíš?
Tá v tých fialových šatách.
Je to veľmi pekné.
Pripomína mi, aby som bola dobrá, aby bol otec po návrate na mňa hrdý.
Kde je?
Dobrovoľne nastúpil do armády.
Chcela som ísť do boja s ním. Neviem spracovať moje sklamanie, že som dievča.
Jo, nechceš si so mnou zatancovať?
Nemôžem, pretože...
Prečo?
- Nepovieš to nikomu? - Nikdy.
Prepálila som si šaty. Vidíš? Tu.
Meg mi kázala nehýbať sa, aby to nikto nevidel.
Môžeš sa smiať, ak chceš. Viem, že je to vtipné.
Mám nápad, ako to môžeme urobiť.
- Čo? - Moja noha.
Zranila som si členok.
Ako sa dostanem domov?
Buď pôjdeš kočiarom, alebo tu ostaneš celú noc.
- Kočiare sú drahé. - Odprevadím vás. Nie je to ďaleko.
Nie, ďakujeme. Nemôžeme to prijať.
Tak si zoberte môj, prosím.
Nie. Ešte je skoro. Určite nechceš odísť.
Vždy odchádzam skoro. Naozaj.
Máte na výber?
Panebože. Čo ste to urobili?
Ona je hrozná a ja nemôžem chodiť.
Vstávaj z tej stoličky. Máš spať.
Dobre, pomôž sestre, potom späť do postele.
Sprav mi miesto. Meg je zranený vojak.
Vytkla som si členok.
Meg, jedného dňa za zabiješ za módu.
Hannah, potrebujeme ľad!
- Poďte ďalej. - Je to v poriadku?
Ospravedlňujem sa za ten chaos. Rada pečiem uprostred noci.
- Nevšímajte si to, pán Laurence. - Laurie, prosím.
- Môžem ťa volať Teddy? - Áno.
Musíš sa stať súčasťou ich teátra. Zišiel by sa im ďalší herec.
- Som Amy. - Ahoj.
Musíš sa pobiť s Jo o mužské úlohy, inak budeš hrať dievča.
- Daj si koláč. - Áno, ďakujem.
A ľad.
- Laurie, čo tvoje členky? Potrebuješ ľad? - Nie, ďakujem, pani.
Hovor mi mama. Všetci ma tak volajú.
- Mala si tie ružové topánky, že? - Je zima.
- Chceš ešte ľad? - Ale vyzerajú výborne, dobre?
Cítim sa ako bohatá mladá dáma, ktorá sa vráti z oslavy kočiarom
a obsluhujú ma slúžky.
MESTO NEW YORK WEST HARDWARE
Pre spisovateľa v podkroví.
Pretože sa vám dnes večer hra tak páčila,
nechávam vám toto.
Pomôže vám to študovať postavu a namaľovať ju vlastným perom.
Rád by som si prečítal, čo píšete, ak mi veríte.
Sľubujem úprimnosť a všetku inteligenciu, ktorú nahromadím.
Váš Friedrich
- Fred, dáš si pohár? - Áno. Ďakujem.
Ospravedlníte ma na sekundu?
Laurie.
Amy.
Čakala som na teba hodinu.
Načapala si ma.
Amy, prosím. Amy.
- Chceš vedieť, čo si o tebe myslím? - Áno?
- Neznášam ťa. - Prečo ma neznášaš?
Pretože pri každej šanci byť dobrý, šťastný a užitočný,
si lenivý, naničhodný a úbohý.
- Zaujímavé. - Sebeckí ľudia, ako ty, radi hovoria o sebe.
- Som sebecký? - Áno, veľmi sebecký.
- S tvojimi peniazmi, talentom, krásou a zdravím... - Myslíš si, že som krásny.
Ak to uspokojuje tvoju márnivosť.
Môžeš si užívať toľko dobrých vecí, no ty sa len ponevieraš.
- Budem k tebe dobrý, svätá Amy. Budem. - Nehanbíš sa za takú ruku?
Nie.
Vyzerá, ako by v živote nič neurobila a ten prsteň je smiešny.
Dala mi ho Jo.
Je mi ťa ľúto. Naozaj.
Len škoda, že ho nenosíš lepšie.
Nemusíš ma ľutovať. Sama sa tak raz budeš cítiť.
Nie, ak nebudem mať lásku, budem mať rešpekt.
Čo si v poslednej robila, pani umelkyňa?
Možno si predstavuješ, ako budeš míňať bohatstvo Freda Vaughna.
Fred Vaughn, dámy a páni!
Fred, ja...
Je mi to ľúto.
Sú to samozrejme len krátke príbehy.
Ale pracujem aj na románe.
A tvoj román
bude takýto?
Áno.
Teda, aspoň zatiaľ.
S takýmito témami?
- Duely a vraždy a... - Predáva sa to, takže...
- Tak prečo sa pod to nepodpíšeš? - Mojej mame by sa to nepáčilo.
Je to pre ňu príliš násilné.
Chcem jej pomôcť so zárobkom, nie ju trápiť.
Vieš, mne sa nepáčia.
Úprimne...
Podľa mňa nie sú dobré.
Ale...
Veď...
Zverejňujú ich v novinách
a ľudia vždy hovorili, že mám talent.
Máš talent.
Práve preto som taký... Úprimný.
Nemôžem si dovoliť byť chválená a hladovať.
Hneváš sa?
Samozrejme, že sa hnevám. Práve...
- Povedal si, že sa ti nepáči moja práca. - Keďže chceš úprimnosť.
Ja... Áno.
Ešte s tebou nikto takto nehovoril?
Mám za sebou veľa odmietnutí.
Máš niekoho, s kým sa môžeš seriózne porozprávať o svojej práci?
Kto z teba urobil rozhodcu o tom, čo je dobré a čo je zlé?
- Nikto a nie som... - Tak prečo sa tak správaš?
Tvoja reakcia naznačuje, že v tom vidíš istú pravdu...
Moja reakcia naznačuje, že si arogantný nafúkanec.
Shakespeare písal pre masy.
Shakespeare bol najlepším poetom na svete, pretože pašoval poéziu do populárnych diel.
- Ja nie som Shakespeare. - Vďakabohu. Jeho už máme.
Ak o tom tak veľa vieš, prečo to nerobíš sám?
Pretože nie som spisovateľ.
- Nemám také dary ako ty. - Nie, nemáš.
Vždy budeš kritik, ale nikdy nie autor.
Svet zabudne, že si vôbec niekedy žil.
- Tým som si istý. - Ale...
Ja... Ale ja...
Nikto nezabudne na Jo Marchovú.
Tomu verím.
Počúvaj.
Nie sme priatelia. Ty nie si môj priateľ.
Nechcem počuť tvoj názor, pretože ťa vôbec nemám rada.
Takže sa so mnou už nerozprávaj. Ďakujem.
Josephine, toto prišlo pre teba.
Ďakujem.
JO, OKAMŽITE PRÍĎ DOMOV: BETH SA ZHORŠIL STAV. MATKA.
Beth.
Veselé Vianoce, svet.
Veselé Vianoce!
- Veselé Vianoce. - Beth, daj mi ešte pomaranč.
- Jo, sme hore už hodiny. - Čo to píšeš?
Nechala som sa uniesť skvelou včerajšou hrou o pomste, Poison.
Žiadne jedy. Sú Vianoce.
- Vianoce nie sú Vianocami bez darčekov. - Je hrozné byť chudobný.
Nie je to fér. Prečo majú niektoré dievčatá pekné veci a iné vôbec nič?
- Máme otca, matku a samé seba. - Otca nemáme, kým sa naťahuje táto vojna.
Chcela by som mať kopu peňazí a sluhov, aby som už nikdy nemusela robiť.
Alebo by si mohla byť herečka na scéne. Nie sú to všetky pobehlice.
Nemôžem byť herečka.
Mám veľa prianí, ale najradšej by som bola umelkyňa v Paríži
a kreslila krásne obrázky a bola najlepšou maliarkou na svete.
To chceš aj ty, Jo, nie? Byť slávna spisovateľka?
- Áno, ale takto to znie hlúpo. - Prečo sa hanbíš za to, čo chceš?
Ja si želám, aby sme boli všetci spolu s matkou a otcom v tomto dome.
- To chcem aj ja. - Beth je dokonalá.
- Amy. - A čo tvoja hudba, kráľovná Beth?
- Hrala by som pre nás. Nikto iný ju nemusí počuť. - Nemôžeš sa obmedzovať.
Matka navrhla, že tento rok nebudú darčeky, pretože naši muži trpia v armáde.
Nemôžeme urobiť veľa, ale môžeme si odoprieť a urobiť to s radosťou.
Nehraj matku len preto, lebo nie je doma.
- Jo, to je tak chlapčenské. - Preto to robím.
- Drzé dievčatá bez ženskosti nemám rada. - Ja neznášam preafektované mrne.
- Jo! - Môj nos! Môj nos!
Už aj tak je hrozný!
Jo! Jo!
Viem, že je vám jedno, čo si myslím, ale nechcete, aby vás takto matka našla, že?
- Nie je jedno, čo si myslíš, Hannah. - Si rodina viac ako teta Marchová.
- Nie, Jo. - Kde je mama? Mám hlad.
Nikto netuší. Nejaká úbohá kreatúra prišla žobrať.
Vaša mama vybehla nájsť, čo je treba.
- Škoda že nepomáha vtedy, keď sa to hodí nám. - Ja a Joanna sme veľmi hladné.
Dievčatá nebývajú hladné, Beth.
Prepísala som vyvrcholenie. Musíš sa to naučiť. Amy, prines kostýmy.
Vyrobila som nádhernú korunu
a topánky som premaľovala namodro, aby vyzerala ako princezná!
- Tá melancholická časť je podľa mňa dosť dobrá. - Počkaj kým uvidíš tú novú.
Neviem, ako vieš písať také skvelé veci, Jo. Si ako Shakespeare.
Ani nie, slečna Michelangelo, môžeš prosím nacvičovať scénu s mdlobou?
- Si tvrdá ako poker. - Nemôžem si pomôcť.
Ešte som nikdy nikoho nevidela omdlieť. Nechcem skončiť s modrinami.
Ak to pôjde ľahko, tak padnem.
Ak nie, tak elegantne dopadnem do kresla.
A je mi jedno, či na mňa Hugo vytasí pištoľ.
- Hannah? - Ja nehrám.
- Ešte som nič nepovedala. - Viem, čo si chcela povedať a ja nehrám.
Obe si tu musíte kľaknúť.
- Chcem, aby si si kľakla. - To nechcem.
Má to byť naša špeciálna scéna a nikto sa na nás nebude pozerať.
- Usmej sa. - Nechcem.
Musíš. A Meg by mala byť režisérka.
Takže si myslím, že by si mala kľaknúť...
- Je to naša scéna. - Kľakneš a pozrieš...
Veselé Vianoce, dievčatá.
- Mama! - Veselé Vianoce!
Som rada, že ste také šťastné. Ako ide predstavenie?
Jo, vyzeráš unavene. Zasa si celú noc písala?
- Samozrejme. - Amy, poď mi dať pusu. Ďakujem.
Veselé Vianoce. Ako sa majú moje dievčatá?
- Som tak hladná. - Pozri na to.
- Zjedla by som aj koňa. - Nehovor to, Jo.
Čo?
Čo je?
Neďaleko od nás žije úbohá žena, pani Hummelová.
Jej päť detí je v jednej posteli, aby nezamrzli a nemajú čo jesť.
Dáte im svoje raňajky ako vianočný darček?
Teraz povieš, že by to od nás chcel otec?
Áno.
Ďakujem.
A ďakujem, pán Laurence, že ste ma zahrnuli.
Nemáš za čo.
Možno by si mohol učiť môjho vnuka slušným manierom,
okrem matematiky, dobre?
Dievčatá...
Buďte opatrné.
Dávajte si pozor.
Vonku, bez rukávov.
Prišli k nám dobrí anjeli.
Dobrý.
Vrátila som sa. Mám jedlo a prikrývky.
A svetre.
A priniesli sme nejaké lieky.
Toto sú moje dievčatá.
Pozdravte sa.
Nie je mu dobre.
Dievčatá, rozbaľte jedlo, dobre?
Dáš si?
Chceš jeden?
Hej, daj si všetky.
- Nepriložíme drevo? - Je to dobré, že?
Je to dobré, že?
- Mama, nepotrebujeme prsty na nohách. - Tuším mi jeden odpadol.
Odpadol niekomu prst na nohách?
- Bolo to úžasné. - Stále si necítim nohy.
Boli tu víly?
Mikuláš.
- Nie, stará teta Marchová. - Poslal to pán Laurence.
- Starý otec toho chlapca Laurenca? - Áno.
Prečo?
Videl, ako ste darovali svoje vianočné raňajky a chcel, aby ste si užili deň.
- Nie je to taký zákerný starec? - Je to veľmi veľkodušné.
Jeho vnuk, Laurie, mu to nahovoril. Viem to.
Mali by sme sa s ním skamarátiť.
Chlapci ma desia a ten veľký starý dom tiež.
Jenny Snowová hovorí, že pán Lawrence vydedil svojho syna, keď utiekol s Taliankou.
Teraz je jeho vnuk sirota
a trávi svoj čas v tom dome zamknutý so svojim tútorom.
Je to veľmi milý muž, ktorý stratil dcérku, keď bola ešte malá.
- A teraz aj syna. - Zomrela mu dcéra?
- To je také smutné. - Neznie Laurie romanticky? Je polovičný Talian.
Čo o ňom vieš? Veď ho vôbec nepoznáš.
Nie som zodpovedná za túto hostinu, ale mám prekvapenie.
- Príde domov? - List od otca!
Najradšej by som za ním išla.
Jo, nemôžeme sa vzdať jediného brata.
Musí byť nepríjemné spať v stane.
- Jo sedí vzadu, aby sme ju nevideli plakať. - No a čo.
- Príde domov? - Ostáva tam a bude slúžiť, kým sa bude dať.
A my ho nebudeme prosiť, aby sa vrátil ani o minútu skôr, ako bude treba.
"Odovzdaj im všetkým moju lásku a bozky.
Povedz im, že na ne myslím celé dni a modlím sa za ne celé noci
a najväčšiu útechu nachádzam v ich láske.
Rok mi príde ako veľmi dlhý čas, kým ich uvidím.
Ale pripomeň im, že kým čakáme, môžeme všetci pracovať, takže tieto ťažké dní
nemusia byť premrhané.
Viem, že budú pre teba milujúcimi deťmi.
Budú si čestne plniť povinnosti.
Statočne bojovať proti nepriateľom.
A nádherne ich porazia."
Kliatba bosorky, hra od Jo Marchovej.
Nech je to sladké a rýchle a silné...
- "Aby, keď sa k ním vrátim..." - Duch, odpovedz na moju pieseň.
"...budem
ešte viac pyšný
na moje malé ženy."
Bravó!
Prepáčte. Prepáčte.
Prepáčte. Vaša zastávka, pani.
Ďakujem.
Odišla? Prečo?
Neviem. Jednoducho odišla.
- Nepovedala, či sa vráti? - Nerozprávali sme sa, profesor.
Prečo tu sedíš? Choď prosím. Utri z niečoho prach.
A čo dievčatá? Bola tá najlepšia učiteľka, ktorú mali.
Viem.
Je ťažké sa vrátiť do práce po toľkej zábave.
- Škoda že Vianoce nie sú každý deň. - Alebo Silvester. To by to skvelé.
Sme nevďačné baby.
- Jo! Nehovor také veci. - Mám rada silné slová, ktoré niečo znamenajú.
- Musím sa vrátiť do školy a nemám limetky. - Limetky?
Všetky dievčatá obchodujú s limetkovým džemom a ja im dlhujem.
- Bude to stačiť? - Prečo si to urobila?
Meg, ďakujem.
Viem, čo znamená chcieť maličkosti a cítiť sa menejcenná.
- To a kresby odstránia môj dlh. - Kresby?
Nič. Len som rada, že ma matka nenúti chodiť do školy s tými dievčatami.
Rýchlo, budem meškať.
Beth, po nákupe musíš prejsť tie nové príklady a hláskovanie.
- Pozriem ti to, keď sa vrátim, dobre? - Fajn.
Majte sa.
- Josephine. - Áno?
- Josephine. - Áno? Tu som.
Je nejaký dôvod, že si prestala čítať Belshama?
Prepáčte.
Budem pokračovať.
Dávaj si pozor, dievčatko.
Jedného dňa ma budeš potrebovať a budeš ľutovať, že si sa nesprávala lepšie.
Ďakujem, teta Marchová, za zamestnanie aj za mnohé dobré skutky,
ale vo svete sa mienim presadiť sama.
No...
Nikto sa nepresadí sám.
Nie úplne.
Najmenej ženy. Potrebuješ sa dobre vydať.
- Ale vy nie ste vydatá. - Pretože som bohatá.
A postarala som sa o to, aby mi peniaze ostali.
Narozdiel od tvojho otca.
Takže jediným spôsobom ako prežiť nevydatá, je byť bohatá?
Áno.
- Ženy si môžu zarobiť len málo spôsobmi. - To nie je pravda.
Môžeš viesť nevestinec.
Alebo ísť do divadla.
Čo je prakticky to isté.
Okrem toho, máš pravdu.
Možností pre ženy je veľmi málo.
- Preto by si ma mala počúvať. - Aby som sa mohla vydať.
Nie. Aby si mala lepší život ako tvoja úbohá matka.
- Ale mama miluje svoj život. - Nevieš, čo miluje.
Tvojmu otcovi záležalo viac na vzdelávaní detí otrokov ako na vlastnej rodine.
Áno, ale mal pravdu.
Je možné mať pravdu a byť blázon.
Ja si to nemyslím.
Nie si platená za myslenie.
Viem, že ti teraz nezáleží na manželstve.
A ani sa ti nečudujem.
Ale ešte raz chcem ísť do Európy a potrebujem spoločníčku.
Chcela by si byť tou, ktorú so sebou zoberiem?
- Viac ako čokoľvek na svete. - Tak čítaj.
A nerob tajnosti.
Nemám to rada.
Prezident Lincoln.
Nie, otec zaňho bojuje.
Otec hovorí, že vojna je zbytočná a mali by sme im dovoliť nechať si tých ľudí.
Susan, je to nemorálne.
Všetci benefitujú zo systému, vrátane vás, Marchovcov.
- Prečo by sa mal trestať len Juh? - Mali by sme byť potrestaní všetci.
- Marchovci milujú dôvody. - Fajn. Nakresli pána Davisa.
- Neviem, či mám. - Zruším tvoj dlh a dám ti päť limetiek.
...vaše hláskovanie a ešte viac, čítanie.
Slečna Marchová.
Sadni si.
Sadni si, Laurie.
Latinčina je privilégium.
Prosím, musíš sa to naučiť.
Nemôžem si dovoliť stratiť to miesto. Vráť sa k Cicerovi...
- Je tam dievča. - Nie, nie je.
- Áno, pán Brooke, je tam dievča. - Nie, nie je.
Už nikdy nepôjdem domov.
- Áno, je tam dievča. - Je to dievča.
Ahoj. Stalo sa ti niečo?
- Som Amy. - Ahoj, Amy. Ja som Laurie.
Viem, priviedol si po bále moju sestru domov.
Ja by som si nikdy nevytkla členok.
Mám krásne malé nôžky, najlepšie v rodine.
Ale už sa nemôžem vrátiť domov, pretože mám obrovský problém.
Pozrite sa.
Pán Davis ma udrel.
Povedz sluhom, že okamžite chcem tento obraz.
- Amy! Si tu? - Meg! Pozri sa mi na ruku.
- Jo. - Aké farby!
Veľmi to bolí.
Mal by si byť najšťastnejší na svete.
- Nemôže sa žiť len z kníh. - Ja by som mohla.
- Čo si urobila? - Nič, niečo som nakreslila a pán Davis ma udrel.
- Christopher Columbus, pozrime sa. - To je môj starý otec.
- Bojíš sa ho? - Nie, nikoho sa nebojím.
Vyzerá prísne a môj starý otec bol oveľa krajší.
Jo, neporovnávame si starých otcov.
Myslíš si, že je krajší?
- Nie, vlastne, vy ste veľký fešák. Nemyslela som... - Poznal som otca tvojej matky.
Máš jeho povahu.
Ďakujem pekne, pane.
- Už do tej školy nebudeš chodiť. - Dobre. Ten chlap bol vždy idiot.
- Jo ťa bude učiť. - Ja? Veď už učím Beth.
Si dobrá učiteľka.
Áno, vzdelávanie žien doma je podľa mňa oveľa vhodnejšie.
- Len preto, že školy pre ženy sú tak slabé. - Áno. Presne tak.
Bodaj by všetky dievčatá z jeho školy odišli a on zomrel.
- Amy, urobila si chybu a bude to mať následky. - Nič som nehovorila. Len som kreslila.
- Ďakujem pekne, že si sa postaral o Amy. - Áno, samozrejme.
Moje dievčatá majú talent na problémy.
To aj ja.
Tak potom pribehni k nám a postaráme sa o teba.
Príďte, kedy chcete. Pozvite aj Beth.
- Áno! Beth by sa páčilo to piano. - To je tá tichá?
Áno, to je naša Beth.
- Povedzte jej, že môže prísť hrať. - Ďakujeme.
Jo, požičaj si ktorúkoľvek knihu.
- Môžem sa prísť pozrieť na obrazy? - Áno
Je tu aj krásny skleník.
Musíme ísť. Dievčatá.
- Pán Laurence, môžete si kúpiť tento obrázok? - Ja si vezmem toto, ak to nevadí.
- Čoskoro to vrátim. Sľubujem. - Ešte raz ďakujem.
Ďakujem za ruku!
- Ďakujem! - Dovidenia.
Slečna Meg?
Zabudli ste si rukavicu.
Takže, späť do práce.
Späť do práce.
Poriadok!
Poriadok. Poriadok!
Nová hra od slečny Jo Marchovej bude predstavená v Barnvillskom divadle
v priebehu nasledujúcich týždňov
a prevýši všetko, čo sa objavilo na americkej scéne.
Hrá v nej najlepšia herečka odtiaľto až po rieku Mississippi, slečna Meg Marchová.
Áno. To je ono. Veľmi dobré. Vynikajúce. Bravó.
Správy z týždňa. Meg dobre, Jo zle.
Beth veľmi dobre. A Amy niekde uprostred.
- Dobrá práca, páni. - Výborne.
- Výborne, výborne. - Bravó.
Pán prezident a vážení páni,
rád by som navrhol prijatie nového člena.
Takého, ktorý by bol veľmi vďačný
a bol by prínosom k duchu tohto klubu.
Navrhujem
pána Theodora Laurenca!
- V žiadnom prípade. - Nie.
- Čo? No tak. Zoberme ho. - Je to naozajstný chlapec.
- A my chlapcov nechceme. Tento klub je pre dámy. - Áno.
- Mali by sme. - Prečo?
- Aj keď sa bojíme, urobme to. - Prečo?
- Je to Laurie. - Čo? Nie.
Všetko to zmení.
Zvolávam hlasovanie. Ruky hore. "Ba, ba, ba."
- Nedávaj jej hore ruku. - Daj hore ruku. Je to Laurie.
Fajn. Ba.
A keďže na to nebude lepšia príležitosť...
Dámy, dámy, dámy, prosím.
Toto bola moja lesť. Ja si zaslúžim výčitky. Jo len naveľa ustúpila.
- Áno. - Áno, áno.
Rád by som povedal, že na znak mojej vďačnosti...
- Áno, áno. - Pokračuj.
Ako prostriedok na propagáciu priateľských vzťahov medzi susednými národmi.
Týmto predkladám tieto kľúče
do malého príbytku, ktorý som vyrobil v lese pri jazere.
Áno, štyri kľúče. Pre teba, drahá.
- Meg, áno, áno. A pre teba. - Ďakujem veľmi pekne.
Tento pre mňa. A bez ďalšieho odkladu ďakujem za vašu láskavosť.
Zasadnem do kresla člena klubu.
- Áno. Samozrejme. Áno. - Bravó. Bravó.
Vitaj, Laurie.
- Tri, štyri, päť. - Obe máte päť.
- Pýtala som sa doktora. - Asi je to remíza.
- Nedáva to zmysel. - Viem. Neverím tomu.
Haló.
Jo!
Daisy a Demi! Objímete ma?
Už ste takí veľkí.
- Škoda že ich tu nemôžeš učiť. - Viem. Ale teraz som tu.
- Som tak rada, že si doma. - Daj si to dole.
Podľa mňa je Beth osamelá, aj keď ona nič nepovie.
- Kde je Beth? - Je hore. Moja Jo.
Mysleli sme si, že je jej lepšie, ale horúčka jej oslabila srdce.
Zober si to a nájdi jej toho najlepšieho doktora.
- Potrebuješ peniaze do New Yorku. - Už sa tam nevrátim.
Za zvyšok ju zoberiem k moru, aby nabrala silu.
Kedy príde domov Amy?
- Nechcela som, aby sa trápila. - Ona o tom nevie?
Beth na tom trvala, aby Amy nenarušila cestu.
Amy mala vždy talent dostať sa z ťažkých súčastí života.
Jo, nehnevaj sa na sestru.
Nič neviem nájsť.
- Mama, nevidela si moju rukavicu? - Kedy si ju naposledy videla?
Jo! Jo, kde si?
- Neviem nájsť jednu rukavicu. - Zober si moje.
- Jo, budeme meškať. - Kam idete?
Nie si pozvaná.
- Idete niekam s Lauriem. Viem to. - Áno, ideme. Nechaj nás tak.
- Máš lístky? - Áno. Ponáhľaj sa.
Idete do divadla s Lauriem. Meg, môžem ísť aj ja? Prosím?
- Prepáč, ale nebola si pozvaná. - Nemôžeš ísť, tak sa prestaň chovať ako malá.
Som tu stále zavretá a nikam nechodím.
- Beth má svoje piano a ja som sama. - Môžem ťa naučiť hrať.
Nechcem hrať. Chcem ísť do divadla.
Asi by si sa nerada vopchala niekam, kde si neželaná.
- Aj tak musíme trpieť nudného pána Brooka. - Mám ho rada. Je milý.
- Môžem si to zaplatiť. - Nikam nejdeš.
Prepáč, zlatíčko, ale Jo má pravdu.
- Nie. Prosím. - Nabudúce.
- Poď, Meg. Prestaň ju utešovať. - Prosím, prosím!
- Oľutuješ to, Jo Marchová! - Amy!
Áno! Oľutuješ to!
Prestaň sa na mňa tak pozerať.
- Celé to bolo úžasné. - Jo!
- Všetky herečky boli... - Veľmi, veľmi dobré.
- Áno, bola naozaj dobrá. - Bola. Veľmi dobrá.
Ahojte!
Milujem divadlo.
Meg, si milión krát lepšia ako ona. Aj keď je výborná v omdlievaní.
Rozmýšľam, ako vie pritom tak zblednúť.
Môže byť ten pán Brooks ešte úlisnejší?
- Podľa mňa bol veľmi slušný. - Počkaj. Musím si napísať jeden nápad.
- Beth, aká je tvoja obľúbená farba? - Fialová.
Pán Brooke má modré oči a starú dušu, čo je oveľa dôležitejšie ako peniaze.
Zobral niekto môj román?
- Nie. - Nie. Prečo?
Amy, ty ho máš.
- Nie, nemám. - To je klamstvo.
Nemám ho, neviem kde je a je mi to jedno.
Hovor, lebo ťa k tomu donútim!
- Spálila som ho. - Mama!
Spálila som tvoju knihu. Hovorila som, že za to zaplatíš.
Dobre, Jo! Jo! Jo! Pusti ju, prosím!
Jo. Amy.
- Stiahnite ju zo mňa. - Nenávidím ťa.
Prepáč, Jo.
Amy.
Jediné na čom ti záleží je tvoje písanie.
Nemohla som ti ublížiť tým, že by som ti zničila šaty.
A naozaj som ti chcela ublížiť.
Ale teraz je mi to veľmi ľúto. Prepáč.
Jo,
nedovoľ hnevu, aby ťa premohol.
Odpusti jej.
Pomôžte si vzájomne.
A zajtra začneš odznova.
Nezaslúži si moje odpustenie.
A budem ju nenávidieť. Naveky!
Dobré ráno. Vonku je sviežo a krásne.
- Posledný deň pre korčule. - Poďme!
Jo, naposledy si mi sľúbila, že môžem ísť. Jo!
Takáto bude navždy?
Je to pre ňu veľká strata.
Nemôžem niečo urobiť?
Choď za ňou. Nič jej nehovor, až kým ju nerozveselí Laurie,
a potom povedz niečo milé.
Určite znova budete priateľky.
Jo, počkaj.
Idem!
Naposledy si povedala, že môžem prísť.
Jo, Laurie, počkajte. Idem aj ja.
Počkajte!
Jo!
Drž sa pri kraji, v strede to nie je bezpečné.
- Dobre. - Jo!
Jo, idem aj ja!
Jo!
Jo, poďme!
Jo, čakaj!
Jo!
- Si v poriadku? - Áno.
- Pomôžte mi! - Amy. To je Amy.
Poďme. Poďme, Jo.
Jo!
Jo, dones konár. Dones konár.
- Amy. - Jo!
Amy. Amy.
Pomoc!
Nemôžem dýchať!
Jo, pomôž mi ťahať. Chyť konár, Amy. Chyť ho.
Prepáč. Sestrička moja.
Spí.
Keby zomrela, bola by to moja chyba.
Bude v poriadku.
Doktor povedal, že asi ani neprechladla.
Čo to so mnou je?
Dala som si toľko záväzkov,
napísala som si smutné odkazy, plakala som za svoje hriechy,
ale nič z toho nepomáha.
Keď sa do niečoho ponorím, som tak zlá.
Mohla by som niekomu ublížiť a páčilo by sa mi to.
Pripomínaš mi mňa.
Ale ty sa nikdy nehneváš.
Hnevám sa takmer každý deň svojho života.
Naozaj?
Nie som prirodzene trpezlivá.
Ale po takmer 40 rokoch snahy
sa učím to zvládať.
Tak budem robiť to isté.
Dúfam, že ti to pôjde lepšie ako mne.
Niektoré povahy sú príliš vzácne, aby sa obmedzovali
a príliš vznešené na zmenu.
Jo.
Beth, láska moja.
- Nemusela si prísť. - Nikdy som nemala odísť.
Nepotrebuješ niečo? Tu máš.
Napi sa.
Ja tak príjemné vidieť tvoju tvár.
Ideme k moru, aby si nabrala silu a zotavila sa.
- K moru? - Chcem, aby si tancovala, kým príde Amy.
- Neskráti svoju cestu, že? - Nie, nie.
Dobre.
Máme nejaké správy? Čo povedala?
Napísala, že je tam Laurie.
Som rada, že je s ňou.
Neodpisuje mi na listy.
Chýba ti?
Chýba mi všetko.
Viem.
- Rýchlo, vy dvaja. Meg bude týždeň preč. - Ideme!
Choď druhým kočiarom, Laurie, a sleduj Meg.
- Nech sa do nikoho nezaľúbi. - Dobre.
Od Annie bolo milé, že ma pozvala na debutantský bál.
- Ďakujem, že si ma tam pustila. - Buď sama sebou.
A toto si daj na bál. Mala som to v tvojom veku.
Nikdy som nepochopila schovávanie šperkov do manželstva.
Mala by si mať niečo, čo je len tvoje. Pekné veci si treba užívať.
Áno, pekné veci si treba užívať.
- Ukážeš mi to? - Hannah!
Škoda že nemôžem ísť na bál debutantiek.
Myslíš, že je dobrý nápad, aby takto odišla?
Dievčatá musia ísť do sveta a urobiť si na všetko vlastný názor.
- Nezabudni na nás. - Nezabudnem. Je to len týždeň.
- Je to nádherné. - Nie je to tvoje.
- Vyzeralo by to na mne výborne. - Potrebuje nejaké slušné topánky.
Ďakujem za kočiar, pán Laurence. Neviem, ako sa vám odplatím.
Nechaj to tak.
- Pozdravila som sa s koňmi. Sú veľmi pekné. - Hoci, je tu jedna vec.
Dnes mi napadlo, že piano mojej dcéry je zanedbávané.
Nechce sa niektorej z vás na ňom občas cvičiť?
Len aby zostalo naladené. Ak sa im nechce, tak sa nič nestane.
Pane, chce sa im.
Veľmi.
- Ty si to hudobné dievča? - Hudbu milujem.
A prídem, ak ste si istý, že ma nikto nebude počuť a nebudem rušiť.
Vôbec nikoho, drahá.
- Budeš nám chýbať. - Ahoj.
- Môžem si požičať tvoje stuhy? - Nie.
- Maj sa! - Buď dobrá. Uži si bál.
- Majte sa. Čoskoro sa vrátim. - A neopováž sa vydať sa.
Nezaľúb sa.
- Hneď sa vráť. - Mám ťa rada.
- Okamžite. - Okamžite.
Pomaly.
Ďakujem.
Tak sa teším na večer.
- Samozrejme. - Nie, ja vlastne...
Aké šaty si večer oblečieš, Meg?
- Dám si tieto. - Tieto? Nemôžu ti z domu poslať iné?
- Iné nemám. - Len jedny? To je vtipné.
Ani nie.
Nemusia ti poslať iné, Daisy. Odteraz ťa budem volať Daisy.
Mám odložené krásne ružové šaty. Môžeš si ich kvôli mne obliecť, Daisy?
- Ak to nevadí. - Samozrejme, že nie.
Všetci ťa milujú, Daisy.
- Musíš si nechať moje šaty. - Nemôžem si ich nechať.
- Musíš. Prosím. - Nie.
Teší ma vidieť ťa v nich.
Bav sa, mladá Daisy.
Laurie. Nevedela som, že prídeš.
Malo to byť prekvapenie.
A je to príjemné prekvapenie.
- Prečo ťa volajú Daisy? - Je to moja prezývka.
Meg je dobré meno.
Je to len hra, na chvíľku som Daisy.
Čo by povedala Jo?
Nezobrala by si si jedného z týchto mužov, že?
Možno.
Zajtra ťa bude veľmi bolieť hlava.
Páči sa ti, ako vyzerám?
Nie.
Prečo?
Nemám rád pompu a perá.
Si ten najdrzejší chlapec, akého poznám.
Prepáč mi, prosím, a poď si zatancovať.
Obávam sa, že by sa ti to nepáčilo.
Tvoje šaty sa mi nepáčia, ale ty si úchvatná.
- Naozaj? - Naozaj.
Viem, že je to hlúpe, ale nepovedz to Jo, prosím.
Nechaj ma baviť sa. Budem zúfalo dobrá až do konca života.
Prepáč, John.
Ten hodváb bol prvý skutočný výdavok.
Päťdesiat dolárov je síce veľa,
ale nie príliš za také šaty, aké sa v súčasnosti očakávajú.
Ešte to ani nie sú šaty. Je to...
Je to len látka.
Chápem.
Viem, že sa hneváš, John.
Nechcem mrhať tvojimi peniazmi, ale neviem odolať,
keď vidím, ako si Sally kupuje čo chce a mňa ľutuje, keď na to nemám.
Snažím sa byť spokojná, ale je to ťažké.
Som unavená z toho, že som chudobná.
Toho som sa obával.
Robím, čo sa dá, Meg.
John.
Môj milý, tvrdo pracujúci chlapec.
Bolo to tak nevďačné a zlé.
Ako som to mohla povedať?
- Možno si to tak myslela. - Nie, nemyslela.
Nájdeme spôsob ako ti kúpiť kabát
a vieš ako budeme dobre vyzerať?
Nemôžem si ho dovoliť, drahá.
- John. - Potrebujem ísť do postele.
John.
Naozaj mi je veľmi ľúto, že nemôžeš mať všetky tie krásne veci
a že si vydatá za niekoho, kto ti ich nemôže dať.
Ahoj, Amy.
Nechcem ťa vidieť.
Nehnevaj sa na mňa. Je mi ľúto, ako som sa správal.
Zasa si pil?
- Prečo si na mňa taká tvrdá? Je 16:00. - Niekto to musí robiť.
Kedy začneš robiť na svojom veľkom diele, Raphaella?
Nikdy.
"Nikdy"? Čože? Prečo?
Nič som nedosiahla.
Jo je spisovateľka v New Yorku a ja nie som nič.
To je dosť silné vyjadrenie na to, že máš 20.
Rím mi vzal všetku márnivosť, v Paríži som zistila, že nikdy nebudem génius,
- takže sa vzdávam falošných nádejí. - Prečo by si si sa mala vzdať?
- Máš toľko talentu a energie. - Talent nie je genialita.
A žiadna energia to nevynahradí.
Chcem dosiahnuť všetko, alebo nič.
A nebudem len taká obyčajná kreslička, takže to už nemienim skúšať.
Aké ženy vôbec púšťajú do klubu géniov?
Brontëové?
- To je všetko? - Asi hej.
A kto vyhlasuje géniov?
- Muži. - Aby sa zbavili konkurencie.
Je to príliš komplikovaný argument na to, aby som sa cítila lepšie.
A? Cítiš sa lepšie?
- Bez ohľadu na mužov či ženy, mám priemerný talent. - "Priemerný talent"?
Tak môžem požiadať, aby tvoj posledný portrét zobrazoval mňa?
Dobre.
Keďže si sa už vzdala falošných umeleckých nádejí,
čo budeš robiť so svojim životom?
Pracovať na ostatných talentoch a stanem sa ozdobou spoločnosti.
A tu asi prichádza Fred Vaughn.
- Neuťahuj si. - Povedal som jeho meno.
- Dúfam, že nie ste zasnúbení. - Nie.
Ale ak slušne pokľakne, tak budete?
Je to pravdepodobné.
Je bohatý. Bohatší ako ty.
Chápem, že kráľovné spoločnosti nemôžu byť bez peňazí,
aj keď to znie zvláštne od jedného z dievčat vašej matky.
Vždy som vedela, že si vezmem niekoho bohatého. Prečo by som sa mala za to hanbiť?
Niet sa za čo hanbiť, pokiaľ ho miluješ.
Verím, že máme moc nad tým, koho si zamilujeme.
Človeku sa to len tak nestáva.
Básnici by s tým asi nesúhlasili.
Ja nie som poetka.
Som len žena.
A ako žena nemám možnosť si zarobiť vlastné peniaze.
Nie dosť na život, alebo podporu rodiny.
Keby som mala peniaze, čo nemám,
okamžite po svadbe by pripadli môjmu manželovi.
Keby sme mali deti, boli by jeho, nie moje.
Boli by jeho majetkom.
Takže tu neseď a nehovor mi, že manželstvo nie je ekonomická záležitosť, pretože je.
Pre teba možno nie, ale pre mňa áno.
To je Fred. Pomôžeš mi s gombíkmi, prosím?
Ďakujem.
Ako vyzerám? Vyzerám dobre?
Vyzeráš nádherne.
Si krásna.
Fred!
Chýbal si mi.
Toto je Fred Vaughn a jeho sestra Kate. Pána Brookea poznáte.
Toto je Meg, Amy, Beth, a Jo.
- Veľmi ma teší. - Aký elegán.
Som Amy Marchová. Pamätajte si to meno. Jedného dňa vás vyhľadám v Londýne.
Určite si ho zapamätám.
- To bola skoro loďka. - Veľmi milé.
- Takže... - Prepáč.
Viem niečo, čo nevieš.
- Okamžite mi to povedz. - Stratila Meg rukavicu?
- Má ju pán Brooke! - Áno.
- A vieš to? - Videl som ju.
- Kde? - Vo vrecku.
- Celý čas? - Nie je to romantické?
- Je to odporné. - Myslel som, že ťa to poteší.
Predstava, že niekto odvedie Meg? Nie, ďakujem.
Budeš sa cítiš lepšie, keď niekto odvedie teba.
- Nikto si to nedovolí. - Ja by som to rád videl.
"Nikdy by sme Zem tak nemilovali,
keby sme na nej nezažili detstvo,
keby to nebola tá Zem, na ktorej každú jar vyrastajú rovnaké kvety,
ktoré sme zvykli zbierať malými prštekmi.
Aká novota je hodná tej sladkej jednotvárnosti,
v ktorej je všetko známe a milované,
pretože je to známe?"
Krásne, že?
Veľmi rada ťa počúvam, keď čítaš, Jo,
ale ešte radšej počúvam príbehy, ktoré si napísala ty.
Nemám žiadne nové.
Prečo?
Nič som nenapísala.
Máš ceruzku a papier. Sadni si a napíš mi niečo.
Nemôžem.
Myslím si, že to už nedokážem.
Prečo?
Ja len... Na mojich príbehoch už nikomu nezáleží.
Napíš niečo pre mňa.
Si spisovateľka.
A bola si aj vtedy, keď ťa nikto nepoznal.
Som veľmi chorá a musíš robiť, čo chcem.
Urob to, čo nás naučila mama.
Urob to pre niekoho iného.
Ak idete do Vermontu, v Keene, New Hampshire, je pani Sewallová,
- ktorá vám dá izbu a stravu. -Nech sa páči.
Mala by si ísť domov. Ja to dorobím.
Nie, musím tu byť.
Celý život som sa hanbila za svoju krajinu.
Bez urážky, ale hanbiť by si sa mala stále.
Viem. Aj sa hanbím.
- Dobrý, pane. - Dobrý, pani.
Máte synov v armáde?
Áno, pani. Mal som štyroch.
Dvoch zabili a jeden je uväznený.
Idem za tým posledným, ktorý je chorý vo washingtonskej nemocnici.
Veľmi veľa ste urobili pre krajinu, pane.
Keby som bol užitočný, išiel by som sám. Ale nie som, tak išli chlapci.
Pane, donesiem vám deku,
aby vám bolo teplo.
- Ďakujem. Nech vás boh žehná. - Aj vás, pane.
Pani Marchová. Telegram z Washingtonu.
- Vrátila sa už Jo od tety Marchovej? - Nie, ešte som ju nevidela.
- Mám to! - Chcete iné topánky?
Ďakujem. Nemôžem zmeškať vlak.
- Hannah, máš otcove pyžamo? - Áno, mám.
Ako môžem pomôcť, Beth?
- Ďakujem, že si tu. - Niet za čo.
- Našla si tú teplú prikrývku? - Ak v niečom môžem pomôcť, povedzte, prosím.
- Každý deň skontrolujem dievčatá. - Potrebujeme viac kníh, alebo obrusov?
Vďaka.
Vášho muža obdivujem. Modlím sa za jeho skoré zotavenie.
Našla som tieto plachty.
- Hannah, lieky? - Lieky sú zabalené.
- Ospravedlňujem sa. - Prišiel som ponúknuť doprovod tvojej matke.
Pán Laurence má záujmy vo Washingtone
a bolo by mi cťou byť jej k službám.
- Ďakujem. - Niet za čo.
Dobre, kým tu nebudem, povedie to tu Hannah.
Nezabudnite kontrolovať Hummelovcov. Pre všetkých to bude ťažká zima.
Bude to stačiť na vlak?
Dvadsať päť dolárov? Teta Marchová nebýva taká veľkodušná.
Nebola som za tetou Marchovou. Nemohla som.
- Tak odkiaľ máš tie peniaze? - Len som predala to, čo bolo moje.
Jo! Kde máš vlasy?
- Tvoja pýcha. - Vyzeráš ako chlapec.
Nemá to vplyv na osud národa, tak neplačte.
Som taká pyšná, že si moja dcéra.
Veľmi som chcela niečo urobiť pre otca. A bude to dobré aj pre moju márnivosť.
- To bude. - Ty by si to neurobila.
- Toto som pre ňu nechcela. - Teddy.
Jo.
Dievčatá, neviem ani opísať, ako vás ľúbim.
Buďte k sebe dobré. Modlite sa za otca.
A vrátim sa hneď, ako budem môcť.
Mám vas rada.
Jo.
Čo je? Je to kvôli otcovi?
Nie.
Kvôli mojim vlasom.
Cítila by som sa rovnako.
Viem, že áno.
Laurie, kedy sa vrátiš k starému otcovi?
Veľmi skoro.
- Za posledný mesiac si to povedal viac krát. - Krátke odpovede šetria problémy.
Očakáva ťa, tak prečo to neurobíš?
- Asi prirodzená morálna skaza. - Myslíš prirodzenú ľahostajnosť.
Ak pôjdem, budem ho len trápiť, takže radšej ostanem a budem ešte trápiť teba.
Ty to zvládneš.
- Vlastne ti to, podľa mňa, prospieva. - Prestaň.
- Čo to robíš? - Pozerám sa na teba.
Čo plánuješ robiť?
- So životom? - Áno.
Píšem operu. Budem jej hlavnou postavou.
To je mrhanie času.
Čo by som, podľa teba, mal robiť?
Choď pracovať pre starého otca a dotiahni to niekam.
To nie je fér.
Tu máš.
To je... To je veľmi dobré.
Kedy si ho nakreslila?
Vtedy na pláži.
Keď som sa zoznámila s Fredom.
Presne tak.
Čo teraz robí?
Je pracovne v Londýne.
O pár týždňov sa vráti.
Neber si ho.
Čože?
Nevydaj sa zaňho.
Prečo?
Prečo? Vieš prečo.
Nie.
- Áno. - Nie, Laurie.
- Čo? - Si zlý.
- Prestaň. - Čo? Ako som zlý?
Celý život som vo všetkom zaostávala za Jo.
A nebudem tou, pre ktorú sa rozhodneš len preto, že nemôžeš mať ju.
Nie. Neurobím to.
Nie potom, čo ťa celý život milujem.
Robím otlačok mojej nohy pre Laurieho, aby mu to pripomenulo, aké mám pekné nohy.
Pán Brooke píše, že otec je stále slabý, ale je na tom lepšie.
Pán Brooke tiež hovorí, že matka je najlepšia sestrička na svete.
Škoda že listy nie sú od matky, ale od pána Brookea.
Som vďačná za akékoľvek.
Myslím, že tá purpurová bude vhodná pre pána Laurenca.
- Súhlasíš, Amy? - Áno. Ten dizajn je veľmi dômyselný.
Musím sa mu nejako odvďačiť za to, že mi dovolil k nemu chodiť hrať na piano.
Idem do mesta na nákup. Jo, môžeš zohnať viac dreva do krbu?
A neboli ste u Hummelovcov. Mali by sme ísť.
Bethy, nemáme dosť ani pre seba. A musím dokončiť tento príbeh.
- Mama povedala... - Kázala nám robiť veľa vecí,
ale všetky ich nezvládneme.
Vždy chodím sama. A vy si neplníte svoje úlohy.
- Ale áno. Pracujeme. - Neboj sa. Nájdeme si čas.
Ale už prešli týždne.
- Čoskoro pôjdeme. - Zasekla sa mi noha. Neviem ju vytiahnuť.
Prestaň, Jo! Neviem ju vytiahnuť. Stratím nohu.
Fajn. Pôjdem sama.
Dobrý deň. Pre pána Laurenca.
Už ide.
Beth, pozri, čo ti doniesli!
- Tu je list od starého pána. - Otvor ho.
Beth, pozri sa.
Jo, prečítaj ten list. Ja nemôžem.
"Slečna Beth Marchová, mal som v živote veľa papúč,
ale nikdy také, ktoré sa mi hodili tak ako vaše.
A vždy mi budú pripomínať láskavú darkyňu.
Svoje dlhy splácam a dúfam, že akceptujete tento dar.
Váš vďačný priateľ a pokorný služobník, James Laurence."
- Beth! - Tak milé. "Pokorný služobník."
- Nie je to krásne? - Pozri, ako sa leskne.
- Áno. - Je to celé okolo pozlátené.
- Má nádherné písmo. - Tu je malý šuflíček.
Pane, chcela som sa vám poďakovať...
Veľmi mi pripomínaš
moje dievčatko.
To piano je tvoje.
- Mal som ti ho dať dávno. - Ďakujem.
Dieťatko,
veď ty horíš.
Hummelovci sú veľmi chorí.
Oddychuje.
- Ako jej je? Môžem niečo urobiť? - Čo to je?
- Šarlach. - Čo je šarlach?
Bol som u Hummelovcov. Bábätko zomrelo.
Už ste ho mali všetky?
- Meg a ja áno, ale Amy nie. - Tak ju bude treba poslať preč.
Nechcem ísť preč.
- Nemôže ísť k tete Marchovej? - Nemám ju rada.
- Je to pre tvoje dobro. - Nemali by sme poslať po matku?
- Nie, nebudeme ju znepokojovať. - Nikdy som nechcela peniaze viac ako teraz.
Postaráme sa o ňu a dostane sa z toho.
Áno.
"Pošta v lese bola malá inštitúcia,
ktorá dobre prosperovala, pretože cez ňu prechádzalo veľa vecí.
Poézia a uhorky, hudba a perníčky,
pozvania, nadávky a dokonca aj šteniatka."
- Je to celé o nás. - Áno.
- Je to skvelé. - Je to len jednoduchý príbeh.
- Je úplne iný ako ostatné. - Myslíš, že je nudný?
- Nie, páči sa mi najviac. - Naozaj?
- Napíš ešte jeden. - Áno, pani.
- Pokračuj v písaní. - Budem.
Aj keď tu nebudem.
- To nehovor. Nemôžeš. - Jo, musím ti to hovoriť.
Nie, nemusíš.
Veľmi dlho som nad tým rozmýšľala, a...
- Nebojím sa. - Nie.
Nie.
Je to niečo ako odliv. Postupuje pomaly, ale nedá sa zastaviť.
Ja to zastavím.
Už som to raz urobila.
Bude ti lepšie, otcovi bude lepšie
a čoskoro budeme spolu, dobre?
My...
- Nemôžeme zastaviť božiu vôľu. - Boh sa ešte nestretol s mojou vôľou.
Stane sa to, čo chce Jo.
Amy.
Poď sem.
Áno?
Poď. Sadni si.
Ak budeš veľmi dobrá, jedného dňa bude tento prsteň tvoj.
- Naozaj? - Ak budeš slušná mladá dáma,
stane sa to.
Ty si teraz nádejou svojej rodiny.
Beth je chorá, Jo je stratený prípad
a počúvam, že Meg pobláznil tútor bez groša, takže...
Ty ich budeš musieť podporovať.
Aj svojich rodičov, keď zostarnú.
Takže sa musíš dobre vydať.
Aby si zachránila svoju rodinu.
To je všetko, čo som ti chcela povedať.
Môžeš sa vrátiť k svojmu kresleniu.
Dobrý deň, teta Marchová.
Práve tu bol ten mladý Laurence.
Áno?
Je z neho jedno veľké sklamanie.
Asi je to tou talianskou krvou.
Kedy sa vráti?
Odišiel.
Do Londýna.
Prečo?
O čom s ním potrebuješ hovoriť?
Práve som povedala Fredovi Vaughnovi, že si ho nevezmem.
Meg.
Prídem domov a pomôžem s deťmi. Prepáč.
- Len... Len sa obávam o Beth. - Ostaň.
- Požiadal som o voľno. Postarám sa o deti. - John.
Ešte niečo.
Mala by si svoju látku čo najskôr poslať krajčírke.
- Nemôžem. - Už nechcem počuť ani slovo.
Chcem, aby si mala tie šaty.
Môj starý kabát ešte túto zimu vydrží.
- John, ja... - Je to dohodnuté.
John, naozaj nemôžem.
Látku som predala Sallie.
Naozaj?
Nechcem, aby si bola nešťastná.
Nemôžem byť.
John Brooke je môj manžel.
A ja som jeho žena.
Hannah! Je to v poriadku.
Čo urobíme?
Mali by sme poslať po tvoju matku.
- Mama! - Nech ťa boh žehná.
Je na tom horšie. Nevedeli sme, čo robiť.
- Jo, ako jej je? - Moje dievčatá.
Moja sladká Beth.
Hannah, uvar vývar. Jo, dones ľad. Potrebujeme ťa ochladiť.
Kto je s otcom?
John s ním zostal.
Musíme vymeniť povliečky.
Presunieme ťa, dievčatko.
- Pozrime sa na ňu. - To je ono.
Vydrž. Je to v poriadku.
Ja viem.
Prosím, bojuj.
Neodíď potichu.
Bojuj.
Prosím, bojuj až do konca a rob to hlasno,
len neodíď potichu, Beth.
Mama?
Jo.
Veselé Vianoce, Beth.
Popcorn. Nech je uprostred.
-Viem. - Najskôr robíš okraje,
ale nie je medzi nimi miesto pre popcorn, pretože robím popcornovú girlandu.
A mrháš dekoráciami, ktoré nevisia tak, ako majú.
Okraje sú najdôležitejšie. Keď nemáš okraje...
Ďalší vianočný darček pre rodinu Marchovcov.
- Bože môj! Otec! - Otec!
Otec!
Moje malé ženy.
Ako ste vyrástli!
Beth.
Veselé Vianoce, moja drahá.
- Veselé Vianoce každej z vás. - Veselé Vianoce, otec.
Veselé Vianoce.
Vďaka Bohu.
- Vďaka Bohu si doma. - Vďaka Bohu za teba.
Teraz sa môžem na teba hnevať osobne.
Nechce sa mi veriť, že sa dnes vydávam.
Čo sa deje?
Nič.
Jo.
Môžeme odísť. Hneď teraz môžeme odísť.
Viem si zarobiť. Budem predávať príbehy.
Budem robiť čokoľvek. Budem variť, upratovať. Pôjdem do továrne. Zarobím na nás.
- Jo... - A ty by si mala byť herečka
a mala by si stráviť život na scéne.
Utečme spolu.
- Ale ja sa chcem vydať. - Prečo?
Pretože ho milujem.
O dva roky ťa bude nudiť,
ale my budeme zaujímavé navždy.
To, že sú moje sny iné ako tvoje, neznamená, že nie sú dôležité.
Chcem domov.
Rodinu. A som ochotná pracovať a usilovať sa.
Ale chcem to robiť s Johnom.
Nenávidím, že ma opúšťaš.
Neodchádzaj.
Jo.
Neopúšťam ťa.
A, okrem toho,
jedného dňa príde rad na teba.
Radšej budem stará dievka so svojim vlastným kajakom.
Naozaj.
Nechce sa mi veriť, že sa skončilo detstvo.
Aj tak by sa skončilo.
A so šťastným koncom.
Aký neuveriteľný prísľub,
odovzdať sa tomu druhému.
Aký dar.
Vždy je dopredu známa cena, alebo odmena.
Prehlasujem vás za manželov.
Môžete pobozkať nevestu.
Nemusíš robiť rozruch.
Nemusíš ma odprevadiť ku koču.
Urobím to veľmi rád.
Dúfam, že si šťastná,
že si si zničila život rovnako ako tvoja matka, keď si zobrala tvojho otca.
Drahá sestra, si veľmi milá.
- A ďakujem za dnešné oslavy. - Nemáš za čo.
Ďakujem, teta Marchová.
Nemám rada bozkávanie.
Je mi to ľúto.
Bude ti to ľúto, keď vyskúšaš lásku v chalúpke a zistíš, že nefunguje.
Nemôže to byť horšie ako u ľudí s veľkými domami.
Rozumiem, čo tým myslíš, slečinka.
Nič mi neunikne.
Vieme to.
A nemôžem povedať, že by si sa mýlila.
Možno niekedy nemám pravdu, ale nikdy sa nemýlim.
Tu je jediná rozumná členka rodiny.
Už mám toho dosť.
- Viem. - Vieš si to predstaviť.
Mama! Mama! Mama, mama!
- Čo? - Teta Marchová ide do Európy.
A chce, aby som išla s ňou!
To je skvelé!
Teraz viem, prečo som jej toľko nudných hodín čítala.
Nie, chce, aby som ja išla.
Ako jej spoločníčka.
Do Európy, s tebou?
Áno, chce, aby som pracovala na umení a francúzštine.
Ty francúzštinu nemáš rada, nie?
Je to úžasné, Amy.
Otec! Idem do Európy!
Meg sa vydala.
Amy ide do Európy.
A keďže si skončil školu, ty pôjdeš na dlhú dovolenku.
Nie som taká dobrá ako Beth a som nahnevaná a nervózna.
Nemusíš tu ostať, Jo.
Prečo? Utečieme a nastúpime na pirátsku loď?
- Nie. Nie. - Darmo protestuješ.
- Nie. - Musíme si to povedať.
- Nie. - Milujem ťa,
odkedy ťa poznám, Jo. Nemôžem si pomôcť.
- Naznačoval som to a ty si to nechcela. - Nie.
Ale teraz si ma musíš vypočuť a dať mi odpoveď, pretože to takto nemôže pokračovať.
- Prosím. - Vzdal som sa biliardu.
Vzdal som sa všetkého, čo sa ti nepáčilo. A som rád.
Čakal som a nikdy som sa nesťažoval, pretože...
Povedal som si, že sa do mňa zaľúbiš, Jo.
Uvedomujem si, že si to nezaslúžim,
- že nie som skvelý muž... - Ale si.
Si pre mňa príliš dobrý.
Som ti tak vďačná a som na teba pyšná, ale...
Neviem prečo ťa neviem ľúbiť tak, ako chceš.
Neviem prečo.
Nevieš?
Nie, neviem.
Neviem zmeniť to, ako sa cítim a...
Bolo by klamstvom tvrdiť opak.
Je mi to ľúto, Teddy.
Prepáč, ale nemôžem si pomôcť.
Niekoho iného nemôžem milovať, Jo. Ľúbim len teba.
Bola by to tragédia.
- Nebola. - Boli by sme nešťastní.
- Správal by som sa ako svätec. - Nemôžem!
- Skúsila som to a zlyhala som. - Prečo to všetci očakávajú?
Prečo to očakáva tvoja rodina a môj starý otec? Prečo to hovoríš? Povedz áno.
- Buďme spolu šťastní, Jo! - Nemôžem to povedať úprimne, takže to nepoviem vôbec.
Nakoniec pochopíš, že mám pravdu
a poďakuješ sa mi za to.
Radšej sa obesím ako si to uvedomiť.
- Teddy. - Radšej by som bol mŕtvy.
Teddy, nehovor to.
Teddy.
Nájdeš si nejaké krásne, šikovné dievča,
ktoré ťa bude ľúbiť a zbožňovať,
a bude skvelou dámou v tvojom skvelom dome, ale ja by som nebola.
- Ale bola, Jo. - Pozri sa.
- Som obyčajná a nemotorná a čudná. - Milujem ťa, Jo.
- Hanbil by si sa za mňa. - Milujem ťa, Jo.
Hádali by sme sa, ani teraz sa tomu nevieme vyhnúť.
Neznášala by som elegantnú spoločnosť, ty moje písanie a boli by sme nešťastní.
A ľutovali by sme, že sme to urobili a všetko by bolo hrozné.
Ešte niečo?
- Nie, už nič. - Dobre.
Okrem toho, že...
Teddy, neverím, že sa niekedy vydám.
Som spokojná tak, ako som,
a príliš mám rada svoju slobodu, aby som sa jej vzdala.
- Podľa mňa sa mýliš, Jo. - Nie.
Myslím si, že sa vydáš. Nájdeš si niekoho a zamiluješ sa.
A budeš preňho žiť a zomrieš zaňho, pretože si taká a stane sa to.
A ja sa tomu budem prizerať.
Nechcela som ťa vyrušiť pri písaní.
Už to nerobím.
Nezachránilo ju to.
Tu si príliš osamotená, Jo.
Nechcela by si ísť späť do New Yorku? Čo tvoj priateľ Friedrich?
- Nevolal sa tak? - Nie.
Svojou povahou som zničila naše priateľstvo. Tak ako ničím všetko.
Som si istá, že ho už neuvidím.
Pochybujem, že by to úprimného priateľa odradilo.
Bodaj by to bola pravda.
Keby som bola dievčaťom v knihe, všetko by bolo tak jednoduché.
Rada by som sa vzdala sveta.
Laurie sa vracia, vieš?
Naozaj?
Prišiel list od Amy. Vracia sa domov.
Je zničená kvôli Beth.
Teta Marchová je veľmi chorá, takže ich Laurie odprevadí.
To je od neho milé.
- Čo je? - Neviem.
Vždy som bola spokojná so svojou rodinou.
Nerozumiem tomu.
Možno...
som ho príliš rýchlo odmietla.
Laurieho.
Ľúbiš ho?
Ak by sa ma opýtal ešte raz, povedala by som áno.
Myslíš, že sa ma opäť opýta?
Ľúbiš ho?
Viac chcem byť milovaná.
Chcem byť milovaná.
Nie je to to isté ako milovať.
Viem.
Ale mám pocit...
Mám taký pocit,
že ženy...
Majú svoje mysle a duše, nielen srdcia.
Majú ambície a talent, nielen krásu.
A som chorá z ľudí, ktorí hovoria, že láska je jediné, na čo je žena dobrá.
Je mi z toho zle.
Ale... Som tak osamotená.
Nemôžem dovoliť, aby si s tetou Marchovou išla sama, keď je tak chorá.
Aj keď ma nenávidíš.
To nie je pravda, Laurie.
Beth bola z nás najlepšia.
Nezoberiem si Freda.
Počul som o tom.
A nemáš povinnosť niečo povedať, alebo urobiť.
Ale neľúbila som ho tak, ako by som mala.
Nemusíme o tom hovoriť. Nemusíme povedať nič.
Môj drahý Teddy,
chýbaš mi viac, ako viem opísať.
Kedysi som si myslela, že najhorším osudom je stať sa manželkou.
Bola som mladá a hlúpa.
Ale zmenila som sa.
Najhorším osudom je pre mňa život bez teba.
Nemala som ťa odmietnuť a utiecť do New Yorku.
Ustrice!
Homáre!
Jo.
Jo. Jo.
Jo.
Zobuď sa.
- Teddy! Vrátil si sa. - Rada ma vidíš?
Áno.
Obával som sa.
Poď, sadni si.
Ako sa má Amy? Trápila ťa celú cestu z Európy svojim mudrovaním?
Áno, ale páči sa mi to.
Kde je? Neprišla domov?
Vaša matka bola u Meg. Zastavili sme sa tam.
Svoju ženu som z ich zovretia nevedel dostať.
Tvoju čo?
Pokazil som to. Malo to byť prekvapenie.
Zasnúbili sme sa a chceli sme čakať,
ale faktom je, že už sme manželia.
Ty a Amy?
Áno.
Ľúbiš ju?
Áno.
Chcem povedať jednu vec a už o tom nikdy nebudem hovoriť.
Vždy som ťa miloval.
Ale láska, ktorú cítim k Amy, je iná.
A myslím si,
že si mala pravdu. My dvaja by sme sa zabili.
Áno.
Myslím, že to tak malo byť.
Teddy.
Si jediná, ktorá mi tak hovorí, Jo.
"Teddy."
Ako ťa volá Amy?
"Môj pán."
Typická Amy.
Vyzeráš, že si to zaslúžiš.
Môžeme byť stále priatelia, prosím?
Samozrejme, chlapče. Vždy.
Je maliarka.
Tešíš sa?
Laurie ti to povedal?
Áno, áno.
Amy, veľmi sa z toho teším.
Malo to tak byť.
Veľmi mi odľahlo. Ďakujem.
Chcela som ti napísať, Jo. Chcela som.
A chcela som to vysvetliť, ale stalo sa to tak rýchlo
a bála som sa, že sa budeš na mňa hnevať.
- Nie. Nie. - Nehneváš sa na mňa?
Život je príliš krátky na to, aby som sa hnevala na sestry.
Veľmi mi chýba.
Viem.
Ďakujem.
Pán Laurence.
Jo.
Nevedel som sa donútiť...
Dom je bez nej prázdny a...
Nemohol som ísť dnu s vedomím, že tam nebude.
Nie som ani spolovice taká dobrá, ako bola moja sestra,
ale môžete sa o mňa oprieť, ak budete chcieť.
Dobre.
PRE BETH
Milý pán Dashwood,
pripájam prvých niekoľko kapitol príbehu, na ktorom som začala robiť.
Môže byť zaujímavý pre mladých ľudí, ale je možno dosť nudný.
Aj tak vám ho posielam pre prípad, že má nejakú hodnotu, o čom pochybujem.
Jo Marchová.
Myslela som, že ma neznáša.
Môže ťa neznášať a zanechať ti dom.
A čo ty a John?
Nezvládneme takýto dom. Je príliš veľký.
Mala by som ho predať, ale rada by som urobila niečo, z čoho sa teta Marchová obráti v hrobe.
- Nevadilo by mi to. - Len jeden obrat.
Nič hrozné.
Čo urobíš?
Rada by som otvorila školu.
Nikdy sme nemali poriadnu školu a teraz sa otvárajú školy pre ženy.
Mala by tu byť škola. Pre Daisy.
- A čo bude robiť Demi? - Otvorím školu pre chlapcov a dievčatá.
A čo písanie?
- Čo s ním? - Na čom pracuješ?
Začala som niečo písať, ale nie je to veľmi dobré.
- Všetkým sa páči, čo píšeš. - Nie všetkým.
Mne áno.
Je to len o našich bezvýznamných životoch.
A?
Koho bude zaujímať príbeh
o domácich problémoch a radostiach?
Nie je to nijako dôležité.
Možno to neznie dôležito, pretože o tom nikto nepíše.
Písanie nepriznáva dôležitosť. Odráža ju.
To si nemyslím.
Písaním o veciach im dávaš väčšiu dôležitosť.
Kedy si začala byť taká múdra?
Vždy som taká bola. Ty si si všímala len mojich chyb.
Ktoré si, samozrejme, nikdy nemala.
Milá slečna Marchová,
prečítali sme si kapitoly, ktoré ste poslali a súhlasím, že nie sú veľmi sľubné.
Ale, prosím, pošlite mi škandalóznejšie príbehy, ak nejaké máte.
Teda, vaša priateľka.
Ospravedlňujem sa za ten vtip.
Nedalo mi.
Jo, poď dolu!
Idem!
Umieram od hladu.
- Mala by si počkať, pretože... - Som veľmi hladná.
Ale, Jo, drahá, máš hosťa.
Nikoho nepoznám.
Prepáč, že vyrušuje, ale...
To si ty.
Dobrý.
Dobrý. Som Josephine Marchová.
- Som Jo. - Josephine, to si ty?
Vitaj! Vitaj. Toto sú Kitty a Minnie.
A vidím, že si sa už zoznámila s profesorom. Je to veľmi vážený muž.
Tvoja matka hovorí, že si spisovateľka.
Ja si píšem denník.
Máme tu veľa zaujímavých ľudí, intelektuálov a Európanov...
Jo, dúfam, že to nevadí. Tvoju adresu mám od pani Kirkeovej.
Kto je to? Kto ste?
Prepáčte, že obťažujem. Bol som neďaleko a povedal som si...
- Ale už pôjdem. - Nie, nie.
Ostaňte, prosím. Máme dosť miesta.
Môže mi niekto povedať, kto to je?
Nechcem byť na obtiaž.
Vôbec nie ste na obtiaž.
- Samozrejme. Prosím. - Som Laurie.
- Kto ste vy? - Som Friedrich Bhaer.
Boli sme spolu v rovnakom penzióne v New Yorku.
Jo, je to veľký fešák.
Chcete ostať v New Yorku?
Nie, ponúkli mi profesúru v Kalifornii.
A keďže ma tu nič nedrží,
povedal som si, že pôjdem na západ.
Je to tam nové a inak pristupujú k imigrantom.
Možno by som mal aj ja ísť na západ.
Nie si imigrant, takže by si mal ostať doma.
Idem!
Jo!
- Joseph, nie Josephine. - Poznám Josepha.
Vlastne dosť dobre.
Toto je nádherný nástroj.
Ktorá z vás na ňom hrá?
Hrávala na ňom Beth.
Všetky trocha hráme, ale...
Nie tak dobre ako ona.
Je veľmi ťažké stratiť sestru.
Je mi to ľúto.
- Viete hrať? - Áno.
Veľmi by nás potešilo, keby ste niečo zahrali.
Nechcela by, aby piano ostalo potichu.
Nechcem nikoho uraziť.
To sa nestane.
- Veľmi ma tešilo. - Aj mňa. Maj sa.
Veľmi na tešilo, pán Bhaer.
- Majte sa, Laurie. - Dovidenia.
- Ďakujem za všetko. - Tešíme sa, že ste prišli.
Ak niekedy prídeš do Kalifornie, rád by som sa s tebou stretol.
Neviem, či sa to stane, ale ďakujem.
Takže, maj sa.
Maj sa.
Čo?
Prečo sa všetci na mňa tak pozeráte?
Aký skvelý muž. Dúfam, že sa vráti.
Bol by pre mňa skvelým priateľom.
- Otec, nebol tu kvôli tebe. - Nie?
- Jo, ty ho ľúbiš. - Čo?
- Nie, to nie je pravda. - Ale áno!
Nie som ani spolovice taká múdra ako ty, ale aj ja to vidím. Ľúbiš ho.
- Neľúbi ho? - Dobrý inštinkt. Ľúbiš ho.
Nikdy som ťa nevidela tak šťastnú. O čom inom je láska?
Musíš ísť za ním. Laurie, priprav kone. Môžeme ho dobehnúť.
- Aj ja idem. - Nie, ja nikam nejdem.
- Ale áno. Amy má pravdu. - Presne!
Nemyslel som, že budem pripravovať koč, aby mohla Jo naháňať muža, a páči sa mi to.
- Ide do Kalifornie. - To bola fikcia.
- Prakticky prosil o dôvod, aby mohol ostať. - Ale vonku prší.
To je jedno. Môžeš ísť so mnou?
- Musím ťa upraviť. - Jo.
Laurie, môžeš tam prestať stáť a pripravíš kone? Ďakujem.
Nikdy sa ma nepýtaš na moju matku, aj keď vieš, že som bola za ňou.
Predpokladám, že stále žije.
Ja sa ťa pýtam na tvoju matku.
A ja netuším prečo.
Cielene odbáčaš od témy.
To je pravda.
- Čo to je? Čo chcú? - Nemám predstavu.
- Otec, zverejníš to? - Čo sa stalo s "malými ženami"?
Povedz mi, že máš zvyšok tejto knihy.
Čože?
Snažím sa upraviť jej vlasy.
Zastavte. Zastavte ten koč.
- Počkajte! - Zastavte ten koč!
- Zastavte. Choď. Von. - Bež, bež, bež.
- Bež! - Jo, pozor na vlasy!
Pobozkaj ho s láskou.
Úprimne, nerozumiem, prečo si nezobrala suseda.
Pretože sused si zobral jej sestru.
Iste, iste. Samozrejme.
- Tak koho si vezme? - Nikoho.
Ani jedného z nich si nevezme.
Nie.
Nie! Tak to nefunguje.
Stále hovorí o tom, že sa nechce vydať.
No a čo?
- Dievčatá chcú, aby sa ženy vydávali. - To nie je ten správny koniec.
Správny koniec je ten, ktorý sa predáva.
Verte mi.
Ak sa rozhodnete skončiť svoju milú knihu tým, že hrdinka ostane starou dievkou,
nikto si ju nekúpi.
Neoplatí sa ju publikovať.
Manželstvo asi vždy bolo obchodnou dohodou, aj vo fikcii.
Je to romanca.
- Ziskuchtivosť. - Ukončite to tak, dobre?
Fajn.
- Bež! - Pozor na vlasy!
- Pobozkaj ho s láskou. - Bež!
- Vyzeráš krásne! - Bež!
Jo!
Nechcem, aby si odišiel. Ostaň.
- Naozaj? - Áno.
Neodídem, ak si želáš, aby som ostal.
- Chcem, aby si ostal. - Nemám ti čo ponúknuť, Jo.
To je jedno.
Mám prázdne ruky.
Nie sú prázdne.
Je to úžasné.
Je to romantické.
Veľmi dojímavé.
Je to plné emócií.
- Ďakujem. - Tú kapitolu by sme mohli nazvať:
"Pod dáždnikom."
- To je dobré. - Perfektné.
Teraz je tu otázka kontraktu.
Som pripravený dať vám 5 percent honorára.
Takže dostanem 5 percent zo zisku.
Päť percent z čistého zisku.
A čo preddavok?
Publikovaním tejto knihy na seba beriem riziko.
Áno, ale je to moja kniha.
A ak bude úspešná, obaja zarobíme.
Ak nie, ostanem v biznise.
Keď prepadne, nedostanem nič.
Nie. Dám vám 500 dolárov za autorské práva.
Autorské práva?
Práva na ďalšie vydanie a podobne.
Pokračovania, postavy v iných príbehoch.
- To môže mať nejakú hodnotu? - Len ak kniha bude úspešná.
Chápem. Mám pocit, že by som to chcela vlastniť ja.
Nehovorili ste, že vaša rodina potrebuje peniaze okamžite?
Áno, preto som chcela preddavok.
To je príliš riskantné. Zaplatím len za autorské práva.
Nechajte si svojich 500 dolárov a ja si nechám autorské práva.
Navyše, chcem 10 percent z výnosov.
Päť a pol percenta. To je veľmi veľkodušné.
- Deväť percent. - Šesť percent a tým končím.
Pán Dashwood, ak sa moja hrdinka môže vydať pre peniaze, tak nech z nich aspoň niečo mám.
Šesť celá šesť percenta.
Dohodnuté.
A o tých autorských právach sa nemusíte rozhodnúť hneď.
Nie, už som sa rozhodla.
Chcem vlastniť svoju knihu.
- Kde je? - Všetci, je tu!
PLUMFIELDSKA AKADÉMIA 1871
Poď!
Nie, ak dostaneš B.
Preklad titulkov: Agata Stanekova